Brødrene Grimm, Deres Majestæt.
Goddag, mine herrer.
Tak, fordi I kom.
I undrer Jer nok over, hvorfor nogen i min alder anmoder om en audiens
med forfattere af børnefortællinger.
Deres brev var yderst interessant, madame.
Jeres samling af folkeeventyr er glimrende.
Tak.
Men jeg var yderst foruroliget,
da jeg læste Jeres version af Askepot.
Nogle mennesker sværger, at Perraults fortælling,
med dens feagtige gudmor og magiske græskar,
er tættere på sandheden.
Nogle påstår, skoen var lavet af pels.
Andre insisterer, det var glas.
Det vil forblive uvist.
Tilgiv mig, Deres Majestæt.
Må jeg forhøre mig om maleriet?
Hun er ganske...
usædvanlig.
Hendes navn var Danielle
de Barbarac.
Dette
var hendes glassko.
I vil måske tillade mig at berette sandheden?
Så fortællingen er sand?
Ja.
Se nu.
Hvilken sætning er det, I bruger?
Åh, ja.
Engang for længe siden
var der en lille pige,
som elskede sin far meget højt.
Åh, Paulette, det føles som jul!
Jeg får både en mor og to søstre i dag!
Ja, det bliver spændende med baronessen og...
Stå stille!
Herren fortjener lidt lykke efter al den tid
med selv at opfostre barnet.
Hun må være vidunderlig.
Jeg håber, hun kan lide mig.
Hun vil elske dig.
Bare vær den lille engel, der er et sted derinde.
Og tyg ikke på benene til middagen, så du røber dig selv.
Barn, din far ankommer straks!
Gustave, jeg sagde det jo!
Ikke i dag!
Du ligner en pige!
Det er jeg, dumrian!
Ja, men i dag ligner du det!
Dreng eller pige, jeg kan stadig banke dig.
Se livlige ud. Herren kommer.
Velkommen hjem, Monsieur le Seigneur.
Jeg ser, De har bragt en baronesse.
Jeg har bragt en hel husholdning, Maurice.
Men jeg mangler vist en datter.
Åh, Auguste.
Det er så charmerende.
Papa!
Halløj!
Du ser ud, som da jeg tog af sted.
Din ven Gustave er garanteret i nærheden.
Nej, sir! Jeg slagtede ham.
Han er...
Det gjorde du sørme.
Jeg havde håbet at kunne præsentere en lille dame.
Men jeg må nok nøjes med dig.
Danielle,
må jeg præsentere Baronesse Rodmilla de Ghent
og hendes døtre, Marguerite og Jacqueline.
Hej, Danielle. Så mødes vi endelig.
Din far taler ikke om andet.
Frøkener, sig goddag til jeres nye stedsøster.
Mademoiselle.
Utopi.
Det betyder paradis.
Den er lidt tyk for en otte årig.
Men vi kan føje den til vores bibliotek.
Vil du læse lidt?
Det har været en meget lang dag.
Og du er en ægtemand nu.
Ja.
Men jeg vil altid først og fremmest være far.
Du og jeg har længe været som pot og pande.
Vi skal vænne os til det.
Så du, hvordan de spiste deres middag?
Det var perfekt!
Som en dans!
- Kan du lide dem? - Meget.
Godt, godt.
For jeg skal til Avignon om to uger.
- Men du er lige kommet tilbage! - Jeg ved det.
- Hvor længe? - Kun tre uger.
- En. - To.
- En! - To.
I orden, en.
Nu skal du sove.
Kys.
Sov godt.
Jeg har aldrig set så mange triste ansigter her omkring.
Jeg er tilbage om en uge.
Gå så. Jo før, du rejser, desto tidligere kan vi fejre din hjemkomst.
Til den tid har I tre måske lært hinanden bedre at kende.
Jeg stoler på, du viser dem til rette.
Baronessen er ikke vant til at få beskidte hænder.
Tak, Maurice.
God rejse, Herre.
Kom, frøkener. Tilbage til jeres lektioner.
Vent! Det er en tradition.
Han vinker altid ved lågen.
Papa!
Auguste!
Jeg elsker dig.
Nej!
Papa!
Auguste.
Du kan ikke efterlade mig her.
Du kan ikke efterlade mig her!
Lad mig være i fred!
Papa, kom tilbage!
Der skulle gå ti år, før en anden mand berørte hendes liv.
En mand, som stadig var en dreng
på mange, mange måder.
Jeg underskrev en ægteskabspagt med Kongen af Spanien,
og drengen adlyder, eller helvede bryder løs!
Men han elsker hende ikke, Deres Excellence.
- Kærlighed vedrører ikke sagen! - Det burde det måske.
Hvis han skal være konge, må han acceptere sit ansvar.
Et ungt træ kan ikke vokse i skyggen af en stor eg, Francis.
- Han behøver sollys. - Han behøver en endefuld.
Altså, Francis!
Kan det ikke vente til i morgen?
Kan jeg ikke sove, skal han heller ikke.
Henry, vågn op!
Åh, nej.
Ikke igen.
Tilkald vagten! Bring ham tilbage!
Kom så, dit dumme bæst!
Kom så!
Du kan tro om igen.
Tyv! Jeg skal lære dig ikke at stjæle min fars hest!
Min egen tabte skoen. Jeg havde intet valg.
- Og hvilket valg har vi? At tillade det? - Jeg lånte den bare.
Væk, eller jeg vækker huset.
Av!
Tilgiv mig, Deres Højhed. Jeg så Dem ikke.
Deres sigte siger noget andet.
Og derfor må jeg dø.
Så...
forbliv tavs,
og jeg skal udvise nådighed.
Vi har andre heste, Højhed.
Yngre, hvis De ønsker.
Jeg ønsker blot frihed fra mit forgyldte bur.
For Deres tavshed.
Jeg bad om 'fireminutters' æg, ikke fire 'etminuts' æg.
Og hvor pokker er vort brød?!
Straks færdigbagt, frøken.
Marguerite, min dyrebare,
hvad har jeg lært dig om gode manerer?
En rigtig frøken bør aldrig hæve stemmen
udover den sagte brummen af en hviskende vind.
Jacqueline, min kære. Tal ikke, medmindre du kan forbedre stilheden.
Jeg lød ikke skinger, men bestemt.
En bejler kender forskellen.
Jeg tvivler på, din form for bestemthed tillades ved det kongelige hof.
Jeg skal ikke besøge det kongelige hof, vel, moder?
Det skal ingen. Undtagen en spansk gris, de vover at kalde prinsesse.
Skat, intet er afgjort før din død.
Og selv derefter er jeg sikker på, Gud er til at snakke med.
Hvorfor er der intet salt på bordet?
Danielle!
Kommer!
Hun har et af sine humørudsving!
Steg solen op i øst?
Ja, Louise.
Og det bliver en pragtfuld dag!
Se alle de mønter!
Barn, hvor fik du dem?
Fra en nådens engel.
Jeg ved, hvad de skal bruges til.
Maurice?
Hvis baronessen kan sælge din mand for at betale sin skat,
kan mønterne bringe ham hjem.
Hoffet må frigive ham.
Men kongen har solgt ham til Cartier. Han skal til Amerika.
Dette er vort hjem, og jeg vil ikke se det forfalde.
Vi venter!
Vogt dig, frøken,
ellers er mønterne så godt som hendes.
Godmorgen, Madame,
Marguerite, Jacqueline.
Jeg håber, I har sovet godt.
Hvor har du været?
Jeg faldt af stigen i frugthaven, men nu har jeg det bedre.
Nogen har læst ved kaminen igen.
Se dig selv. Aske og sod overalt.
Nogle mennesker læser, fordi de ikke selv kan tænke.
Hvorfor sover du ikke med grisene, Askepot,
hvis du insisterer på at lugte sådan?
Det var skarpt, Marguerite.
Danielle, kom her, barn.
Dit udseende har en vis... ufærdighed, min kære.
Hvordan får jeg dig til at forsøge?
Jeg forsøger, stedmoder.
Jeg ønsker at behage dig.
Sommetider sidder jeg for mig selv
og overvejer, hvad jeg kan gøre, hvordan jeg bør opføre mig...
Åh, slap af, barn.
Hvis vi bragte Maurice tilbage, ville jeg måske støde dig mindre.
Det er dine manerer, der støder, Danielle.
Gennem disse hårde tider har jeg givet dig husly og taget mig af dig.
Til gengæld beder jeg blot om din hjælp uden din klage.
Er det for meget forlangt?
- Nej, frue. - Udmærket.
Vi taler ikke mere om at bringe tjenere tilbage. Forstået?
Ja, frue.
Efter alt det, jeg gør!
Efter alt det, jeg har gjort!
Det er aldrig nok.
Æggene er kolde.
Vi har ingenting!
Lad os venligst i fred.
Jeg beder Jer!
- Nej, nej, ikke den. - Af vejen, gamle mand!
- På hestene! - Det er den kongelige garde! Løb!
Gudfader, det må være løgn!
Maleriet...
I guds navn, maleriet.
- Manden slipper væk. - Garden hjælper Dem. Jeg kan ikke.
Vil De ikke nok, hr!
Det er mit liv.
Grimme sjover! Hurtigt!
Giv mig det! Giv mig det!
Giv mig det!
Nej. For lille.
Den skal tiltrække opmærksomhed.
Baronesse, jeg frygter, noget større vil vælte hende.
Måske har De ret. Jeg skal søge andetsteds.
Jeg har lige det rette!
Har du mistet forstanden?
Ved du, hvad straffen er
for tjenestepiger, der klæder sig over deres stand?
Fem dage i gabestokken.
Indrøm bare, du ville gøre det samme for mig.
Mig? Lade som om, jeg er bejler?
Spankulere omkring som en adelsmand, når jeg aldrig har været ved hoffet.
Og det har du heller ikke!
Så bliver jeg ikke genkendt.
Ræk mig kjolen, så jeg kan komme af sted.
De tror ikke på dig.
Du er for sød.
De tror heller ikke på en tjenestepige med 20 guldmønter.
Jeg er Maurices eneste håb.
Og hvad fortalte du baronessen?
Jeg plukker vilde blomster.
Gustave, kan du stadig se hende?
- De køber en broche. - Utroligt.
Hun ignorerer godset, beskylder os for sin gæld,
og opfører sig stadig, som om hun har penge.
Vov ikke at grine.
Jeg kommer ud.
Skoene er for store.
Ingen kigger på dine fødder.
Flere meter stof, og jeg føler mig stadig nøgen.
Skal du være en adelskvinde,
må du udfylde rollen.
Hold hovedet højt.
Jeg er blot en tjenestepige i en pæn kjole.
Kom. Vi må gøre noget ved håret.
Åh!
Tak.
- Henry, du lovede mig. - Jeg ved det.
Jeg løj.
Jeg syntes,
jeg ville se verden, før jeg opgiver mit liv for Gud og land.
Hvorfor i alverden stoppede De?
Jeg savner nok overbevisning.
De har det åbenbart i overmål.
Og De påstod, det var et spørgsmål om liv og død.
Det er en kvinde altid, herre konge.
Hun griner ad mig, sir, som om hun ved noget, jeg ikke gør.
Frøkenen havde mange hemmeligheder.
Jeg malede bare en af dem.
Signor da Vinci er inviteret til residens i paladset.
Leonardo da Vinci?
Michelangelo var fanget under et loft i Rom.
Jeg er blot det næstbedste valg.
Jeg er på vej til Genua og finder min redning på hovedvejen!
Sir, De er grundlæggeren af fremadrettet tankegang,
og min far er konge af det bagudskuende.
Kunne De bringe ham ind i det 16'ende århundrede?
Kaptajn Laurent, oversæt.
Prins Henry lider under et arrangeret ægteskab, signore,
blandt andet.
Åh! Deres Højhed.
Hvilken vidunderlig overraskelse.
Hvad skylder vi æren?
Jeg bringer Deres hest tilbage, baronesse.
- Åh. Var den væk? - Ja.
Jeg tillod mig at låne den i morges.
Jeg skræmte desværre en af Jeres tjenestepiger.
En ung frøken med en... ganske god arm.
- Hun er stum, Deres Excellence. - Virkelig?
Hun talte ret kraftfuldt.
Det kommer og går.
Men Deres Højhed er som altid velkommen til alt, han ønsker.
Hvilket som helst.
Vent på mig!
Frøkener.
Der er I.
Deres Højhed.
Deres Højhed, må jeg præsentere Marguerite Françoise Louise
af Ghent?
Og Jacqueline.
De må.
Mine frøkener, tilgiv mig, men I er blomstret så hurtigt.
Vi ser frem til
at fejre Deres forlovelse med Deres spanske rose.
Nå ja, der har været
adskillige nye udviklinger med hensyn til Spanien.
Jeg må sige, Marguerite, den broche er
pragtfuld.
Den gamle tingest?
De er alt for venlig.
Disse udviklinger
er vel til det bedste?
Forhåbentlig.
Farvel, frøkener.
Lad frøkenen passere.
Kom så!
Herre, giv mig styrke.
Kom så!
Jeg ønsker at tale om denne herre.
Han er min tjener, og jeg ønsker at betale hans gæld.
De kommer for sent. Han er allerede solgt.
Jeg kan betale Dem 20 guldmønter.
De kan få mig for 20 guldmønter. Fortsæt!
Jeg beordrer Dem at løslade ham straks,
eller jeg bringer sagen for kongen.
Kongen solgte ham. Nu tilhører han Cartier.
Han tilhører ingen, uhøflige fedtklump.
Mener De, det er rigtigt at lænke folk som genstande?
Jeg beordrer Dem at løslade ham straks!
Af vejen!
- Hæver De stemmen overfor en frøken, sir? - Deres Højhed...
Tilgiv mig, herre konge.
Det var ikke min mening at være respektløs.
Det er bare...
Jeg handler efter ordre. Jeg skal bringe tyvene til kysten.
En tjener er ikke en tyv, Deres Højhed,
og den, som er, kan ikke gøre for det.
Virkelig?
Jamen dog. Vær så venlig
at oplyse os.
Tillader De at folket lider under dårlig lærdom,
og deres manerer fordærves fra barndom,
og dernæst straffer de dem for de forbrydelser, som er deres første lærdom,
hvad andet kan konkluderes, herre konge
end De først gør dem til tyve og dernæst straffer dem?
Jamen, så er det sagt.
Løslad ham.
- Men, herre konge... - Jeg sagde...
løslad ham!
Ja, herre konge.
Jeg troede, du var din mor.
Mød mig ved broen.
Gør hestene i stand! Vi tager af sted omgående!
Jeg takker Dem, Deres Højhed.
Har vi mødt hinanden før?
Det mener jeg ikke, Deres Højhed.
Jeg ville have sværget på, jeg kendte alle provinsens frøkener.
Jeg besøger en kusine.
- Hvem? - Min kusine.
Ja, det sagde De. Hvem?
Den eneste, jeg har, herre konge.
Er De koket med vilje,
eller nægter De virkelig at fortælle mig Deres navn?
Nej! Og ja.
Så sig mig Deres kusines navn, så hun kan fortælle, hvem De er.
Enhver, der kan citere Thomas More, er ulejligheden værd.
Prinsen har læst Utopi?
Den var sentimental og kedelig.
Jeg må indrømme, bøndernes simple landboliv keder mig.
De taler ikke med mange bønder.
Absolut ikke! Naturligvis.
Undskyld mig, herre konge, der er intet naturligt ved det.
Et lands karakter er præget af dets simple bønder, som De kalder dem.
De udgør landets fundament. Det fordrer respekt, ikke...
Siger De, jeg er arrogant?
De gav en enkelt mand livet tilbage,
men så De overhovedet de andre?
Jeg beder Dem,
giv mig et navn. Hvilket som helst navn.
Jeg frygter, det eneste navn, jeg kan give,
er Komtesse Nicole de Lancret.
Sådan.
Det var ikke så svært.
Åh, Henry!
Du er tilbage.
Hej, moder.
Kongen ønsker et ord med dig.
Faktisk adskillige.
Som altid.
Jeg kommer straks.
Du skal forblive indenfor murene.
Har jeg udgangsforbud?
Gør ikke nar ad mig, dreng, for jeg er i dårligt humør.
- Og jeg vil have min vilje. - Og ellers?
Sender du mig til Amerika, som om jeg var kriminel?
Eller på grund af din dumme kontrakt.
Du er Frankrigs kronprins.
Og det er mit liv.
Francis, sid ned, før du får et hjerteanfald.
Altså, I to.
Skat,
du er født med et privilegium, der indebærer visse forpligtelser.
Tilgiv mig, moder, men ægteskab med en fremmed
har aldrig betydet glæde for nogen i dette rum.
Gift dig med Gabriela før næste fuldmåne, eller jeg kommer efter dig med alle midler.
Med hvad, fader? Varm olie eller pinebænken?
Jeg benægter dig kronen,
og... lever for evigt!
Fint.
Det er en aftale.
Jeg ønsker den ikke.
Han er din søn!
Nogen er i knibe!
Hvad mener du?
Din dumme, dumme pige!
Hvor vover du at gøre det mod mig?
Mod Marguerite? Det giver mig kvalme!
Det er bedragerisk, og jeg vil ikke se det her i huset!
Hvad har jeg gjort?
Tænk dig om, Danielle.
Rigtig godt.
Prins Henry stjal vores hest i morges?
Ja!
Og det forklarer, hvorfor han kom tilbage i eftermiddags.
Hvor vover du at lade ham overraske os på den måde?
Undskyld.
Du er heldig, at Marguerite klarede sig nydeligt.
Hun og prinsen konverserede fint.
Det overrasker mig ikke, hvis han kommer igen.
Kom, kom! Fortæl mig præcist, hvad der blev sagt.
Den mest simple sætning kan betyde tusind ting.
Han sagde, du talte kraftfuldt. Hvad sagde du?
Jeg kaldte ham en tyv, Madame.
Jeg genkendte ham ikke.
Åh, Danielle.
Din stakkels, lille landbopige.
Vi må arbejde ekstra hårdt for at sikre, godset er pletfrit.
Vi kan ikke have en kongelig bagdel til at sidde på en beskidt stol, vel?
Nej.
Hvad laver han her?
Jeg har indtjent Deres...
Min gæld, Madame.
De sagde, jeg kunne tage hjem.
Fint.
Gå ud og... fang en kylling!
Hvem, kære?
Komtesse Nicole de Lancret.
Hun er kusine til...
Jeg ved faktisk ikke, hvem hendes kusine er.
Du må kende hende?
Åh, skat,
der er for mange frøkener til at kunne kende alle ved navn.
Hvorfor spørger du?
Det er lige meget.
Til ære for Signor da Vinci
har jeg besluttet af afholde et bal.
Et maskebal.
I den forbindelse vil du og jeg indgå et kompromis.
Kompromis? Dig?
Hvis det er kærlighed, du søger,
foreslår jeg, du finder det før da.
Om fem dage, når klokken slår midnat,
bekendtgør du din forlovelse til pigen, du har valgt,
eller jeg bekendtgør den for dig.
Har vi en aftale?
Hvad med din pagt?
Lad mig bekymre mig om Spanien. Vi har større problemer.
Vælg klogt, Henry.
Skilsmisse foregår kun i England.
Hvilke nyheder er der om forlovelsen?
Aflyst.
Det rygtes, han selv må finde en brud før ballet.
Det efterlader os ikke meget tid.
Jeg må vide,
hvem konkurrenterne er, alle hans bevægelser,
hans agenda,
og alle andre småting, De måtte høre.
Han spiller tennis med Marquis de Limoges i morgen klokken 12.
En hud med sådan... elegance,
der skjuler en sådan... skånselsløshed.
Jeg er begyndt at holde af vores intriger.
Det må De vide.
Jeg fornemmer det, frue.
Når min datter er dronning,
kan vi måske indgå en ny ordning.
Jeg ville have givet alt for at se dig klædt som en frøken.
Tale til prinsen som en frøken.
Skænde på ham er mere sandfærdigt.
Jeg nægter at tro, jeg gav ham min mors navn.
Manden er utålelig.
Ja. Det har du sagt
hele dagen.
Det er så sandt nu, som det var i morges.
Åh!
Skat, han er kongelig.
De er født sådan.
Så må straffen for rigdom være at leve sammen med de rige.
Han er garanteret charmerende,
når man kender ham.
Ham og Marguerite fortjener hinanden.
Åh! Var din mund!
Den eneste trone, hun bør sidde på, er den, jeg skal gøre ren hver dag.
Hvad er der galt med den her?
- Den er blå. - Henry er vild med blåt!
Og 50 andre piger vil vælge den farve.
Klogt, Marguerite.
Den her er for lille.
Vi skaffer dig et strammere korset.
Jeg kan ikke trække vejret i forvejen.
Kan man ikke trække vejret, kan man ikke spise.
Moder, koncentrer dig, tak!
Hvis bare jeg vidste, hvad du vil have!
Noget passende for en dronning!
Kom, frøkener. Jeg har det rette.
Men vi kan ikke fortælle det til nogen.
Jeg elsker intriger!
Den, der spa'r,
har.
Perfekt!
Se skoene.
Hvor har du dem fra?
Det er Danielles medgift til hendes bryllup.
Askepot? Gift?
Med hvem, skorstensfejeren?
Hvis det er hendes kjole, vil hun måske have den på til ballet.
Hvornår er jævne folk til kongelige fester?
Aldrig.
Men hun er vores stedsøster,
og invitationen sagde, "Til husets frøkener".
- Hun er ikke af adeligt blod. - Og hvem bemærker noget?
Ærlig talt, Jacqueline, hvem holder du med?
Hvad laver I?
Lufter din kjole... til maskeballet.
Hendes kjole? Men du sagde lige...
Den er god nok til en jævn person. Se bare.
Den er så gammeldags.
Ønsker du, jeg tager til maskeballet?
Selvfølgelig.
Jeg er målløs.
Ærlig talt, Danielle.
Det er sårende, når du ikke føler dig som min datter.
Jeg mente blot...
Vi tager med som en stor, lykkelig familie.
Hvis du udfører dine pligter til tiden og opfører dig passende.
Hvad er der i vejen med hende?
Hun ønsker ikke, du tager med.
Mener De virkelig, vi alle har blot én perfekt mage?
Netop.
Hvordan er man sikker på at finde dem?
Og finder man dem, er de så den rette,
eller er det en illusion?
Hvad hvis den rette aldrig viser sig?
Eller hun viser sig, men man overser det?
Man lærer at udvise opmærksomhed.
Lad os så antage,
at Gud skaber to mennesker,
og de er så heldige at finde hinanden.
Men en af dem bliver ramt af lynet.
Hvad så?
Er spillet ude?
Eller kan man finde en anden og gifte sig igen.
Er det den rette? Eller var det den første?
Når de går side om side, er de begge den rette,
og man møder tilfældigvis den ene først?
Eller er den anden den første?
Er alting tilfældigheder
eller skæbnebestemt?
De kan ikke overlade alt til skæbnen, dreng.
Hun har travlt. Sommetider må man hjælpe hende.
Hvilket slags projekt er det?
Vil De se, om de virker?
Der kommer vist regn.
Signor da Vinci!
Er De OK?
Jeg burde lade Guds søn om at gå på vandet.
Heldigvis snublede jeg over en engel.
Komtesse!
Deres Højhed!
Vær forsigtig, her er meget glat.
Her. Tillad mig.
Åh!
Tak.
Hvor er Deres følge?
Jeg gav dem en fridag.
Fridag?
Fra hvad? Livet?
Er De aldrig træt af altid at blive betjent?
Jo, men... de er tjenere. Det er deres lod.
Jeg kan ikke overse mine, som De overser Deres.
Jeg må gå.
- De er vred på mig. - Nej.
Indrøm det.
- Jo, hvis De må vide besked. - Hvorfor?
Fordi De forsøger at besnære mig med Deres snobberi.
Mademoiselle, De er en omvandrende selvmodsigelse,
og jeg finder det fascinerende.
- Jeg? - Ja, Dem.
De udspyr et utopisk samfunds idealer men lever en frøkens liv.
De ejer alverdens jord men sætter ikke en ære i at dyrke den.
Er det ikke også en selvmodsigelse?
Først er jeg arrogant, og nu har jeg ingen ære.
Hvordan formår jeg det?
De har alt men finder ingen glæde i verden.
Og De gør grin med dem, som ser dens muligheder.
Hvordan gør De det?
Hvad?
Lever hver dag med sådan lidenskab? Er det ikke trættende?
Kun når De er i nærheden.
Hvorfor nyder De at irritere mig?
Hvorfor gør De det let for mig?
Danielle!
Øh...
Tilgiv mig, Deres Højhed, jeg har glemt tiden.
Men vinden...
- Den er perfekt! - Jeg beklager meget.
Jeg spiller tennis i morgen.
- Vil De komme? - Jeg må gå.
Hvorfor bliver hun ved med at gøre det?
Paulette.
Hvor er stearinlysene?
Vi har svært ved at se tallerkenerne.
De er væk, frue. Jeg har ledt alle vegne.
Maleriet i vestibulen er også væk.
Vi har åbenbart en tyv iblandt os.
Så det er min behandling efter alle vore år sammen.
Min mands kære ejendele!
Jeg trækker af Jeres løn, indtil de stjålne ting er returneret.
- Er det forstået? - Ja, ma'am.
Jeg bør måske sende Jer til Amerika sammen med de andre tyve.
Åh. Har I hørt det?
Prinsen bad kongen om at løslade alle mændene.
Det siger du ikke!
Efter...
Efter kongelig befaling skal enhver, som sejler, kompenseres.
Kompenseres!
Ærlig talt! Har galskaben ingen ende?
Jeg ønsker at vide, hvilken komtesse alle taler om.
I dag talte ti bejlere om hende og prinsens besnærelse af hende.
Vi bør finde ud af, hvem hun er og begrave hende.
De ser vel ud, Marguerite.
De er velkommen til at se, Deres Højhed.
Danielle de Barbarac.
De bliver kønnere og kønnere.
Og De, Monsieur le Pieu, spilder Deres smiger.
Det er en skam, Deres jord er provinsens bedste
men så dårlig holdt.
Vi har begrænsede resourcer, hr.
- Vi yder vort bedste. - Kan jeg hjælpe?
Tal med baronessen og hold Dem til indkøb.
Jeg foretrækker at diskutere det med Danielle.
Vel er jeg dobbelt så gammel som Dem, mit barn, men jeg er godt udrustet.
Hvilket mit gods bærer bevis om.
Jeg har altid været blødsøden overfor de mindre formuende.
De behøver en rig velgører.
Og jeg behøver en ung, livlig frøken.
Svesker?
Nej.
Jeg køber intet i denne uge.
Og husk på, at uden min generøsitet,
vil Deres ynkelige, lille gård ophøre med at eksistere.
Jeg ville være meget, meget forsigtig, hvis jeg var Dem.
Forfærdelige mand!
Hvis ikke han købte en skæppe grøntsager hver uge,
ville jeg spytte på ham.
Her.
De har aldrig smagt noget så...
lækkert.
Tænk ikke tanken.
Er det godt?
Godt?
Det er syndigt.
Hvad hedder det?
Chokolade.
De spanske munke sender det i massevis.
Her er vores tjenere, Deres Højhed.
Virkelig? Jeg vil gerne møde dem.
Goddag, fruer.
Hvad gør I? Skræmmer prinsen til døde?
Vi blev bare forskrækkede.
Var der kun I to?
Og kyllingen, Deres Højhed.
Vi må presse på for en hurtig forlovelse.
Paris ved juletid.
Kan du forestille dig det?
Nej. Det kan du vel ikke.
Min mor var også striks overfor mig.
Hun lærte mig, at renlighed er en god ting.
Hun tvang mig til at vaske ansigtet mindst 20 gange om dagen
i sin overbevisning om, det aldrig var rent nok.
Jeg var hende taknemmelig.
Hun ønskede det bedste for mig.
Og her er jeg...
En baronesse.
Og Marguerite bliver dronning.
Det er en skam, du ikke kendte din mor.
Der må være lidt af hende i dig.
Hvis bare jeg vidste, hvordan hun så ud.
Ja, men vi må aldrig have ondt af os selv, vel?
Uanset hvor dårligt, tingene står til, kan de altid blive dårligere.
Ja, Madame.
Du har så meget af din far i dig.
Sommetider er det som om, han ser ud af dine øjne.
Virkelig?
Ja,
dine træk er så... maskuline.
At være opdraget af en mand...
Forståeligt, du er skabt til hårdt arbejde.
Elskede du min far?
Jeg kendte ham næppe.
Gå nu.
Jeg er træt.
Se, Gustave! Den svæver!
Hvorfor er du så glad?
Du kommer til at svømme i gødning, hvis de bliver gift.
Jeg ved ikke, hvorfor det generer dig.
Jeg er ligeglad.
Du lyver! Prinsen ville blive din svoger,
og du, Komtesse de Lancret, ville bringe dem morgenmad i sengen.
Men de ville flytte ind i paladset,
og jeg kunne blive på godset og ændre ting til det gode.
Du kan lide ham. Indrøm det.
Niks.
Og hvis du så ham igen,
ville du blot...
Gå lige imod ham og sige
"Deres Højhed, min familie er Deres familie."
"Tag dem venligst med."
Godt. For nu har du chancen. Han kommer herhen.
Jeg leder efter Signor da Vinci.
Vi skal besøge klosteret. Har De set ham?
Da Vinci?
Nej, Deres Højhed.
Jamen, er det ikke hans flyvende tingest?
- Hvorfra fik De den? - Fra...
Komtesse de Lancret.
Hun er hans ven.
Kender De hende?
Jeg må finde hende. Hvem besøger hun?
Øh...
jeg mener, Deres Højhed,
hun besøger en kusine.
Øh...
Baronesse Rodmilla de Ghent.
Det er problematisk.
Men...
jeg ved, hun er der
alene, for sig selv
lige nu.
Strålende.
Pænt maleri.
Gustave!
Din luskebuks!
Hørte du det? Han kan lidt mit værk!
Og han er på vej til mit hus!
Jeg foreslår, du løber.
Paulette! Louise! Kom hurtigt!
Deres Højhed.
Hvilket uventet overraskelse.
Komtesse.
Går De ikke i kirke?
Min tro er bedre tjent væk fra den gale folkemængde.
Ja, jeg frygter, min fars forordning har skabt et...
fænomen.
Det er derfor, jeg er på vej til klosteret.
Franciskanermunkene har et utroligt bibliotek.
Siden De er så glad for at læse, vil De måske med?
Det er ikke fair, herre konge.
De har fundet min svaghed,
men jeg kender endnu ikke Deres.
Jeg troede, det var tydeligt.
Kaptajn Laurent!
Jeg klarer mig foruden min hest og Deres tjeneste.
I dag er jeg blot
Henry.
Prins Henry tog af sted i morges, baronesse.
Ingen ved, hvor han tog hen.
Men... jeg har medbragt noget,
der vil forskønne Deres dag.
Det er en...
Slemme, slemme mand!
Jeg får lyst til at græde.
Vælg en.
Det er sværere end at vælge en yndlingsstjerne i himlen.
Hvad berører Dem sådan?
Det er nok fordi,
da jeg var lille, blev min far sent oppe og læste for mig.
Han var afhængig af det skrevne ord.
Jeg faldt i søvn, mens jeg lyttede til hans stemme.
Hvilken slags bøger?
Videnskab, filosofi.
De minder mig om ham.
Han døde, da jeg var otte.
Utopi var den sidste bog, han tog med hjem.
Hvilket forklarer, hvorfor De citerer ham.
Jeg vil hellere høre hans stemme igen, end nogen anden lyd i verden.
Er der noget galt?
I alle de år jeg har studeret,
har ingen tutor nogensinde udvist
den lidenskab, De har vist mig de sidste to dage.
De har mere overbevisning i et enkelt minde,
end jeg har i hele min sjæl.
Deres Højhed,
- hvis jeg har sagt noget... - Nej!
Lad være.
Det er ikke Dem.
Vær hurtig, Marguerite. Det er nu eller aldrig.
Pragtfuld gudstjeneste.
Tilgiv mig,
Deres Majestæt.
De tabte vist denne på vejen ud.
Du godeste!
Jeg husker ikke engang, jeg tog den på.
Tak, barn.
Det er særlig person, som giver en så værdifuld genstand tilbage.
De er for ædelmodig, Majestæt.
Hvor venligt.
- Hendes navn? - Marguerite de Ghent.
Marguerite.
De og jeg skal have en lille snak i morgen.
Bring Deres mor.
Som De ønsker.
Det her er frygtelig pinligt.
Vi tager tilbage til klosteret omgående.
Og vi fortsætter til fods.
Det er en halv dags gang!
Ærlig talt, Deres Højhed. Hvor er Deres eventyrlyst?
Siden De udtrykker det sådan...
Vi kan ikke vide os for sikre, frøkener.
Prinsen var ikke i kirke i dag, og vi må vide hvorfor.
Marguerite får lov til alting.
Vær ikke dum, Jacqueline. Dronningen kender ikke din eksistens.
Marguerite gør godt for os alle.
Vi har brug for din hjælp til at gøre hende klar.
Nydeligt. Jeg renser snart kaminen sammen med Danielle!
- Hvor er den pige? - Nok ude at fange kaniner med tænderne.
Undskyld, frue, men spejlet i Deres sovekammer...
- har De flyttet det? - Selvfølgelig ikke. Hvorfor?
Det er også væk.
Så bliver også det trukket af din løn.
Fortæl ikke, når ting bliver væk. Vi betaler snart for at få lov til at arbejde.
Godt, jeg ikke nævnte vægtæppet.
Jeg burde vel kende vejen til mit eget slot!
Hvorfor spørger mænd aldrig om vej?
Dér! Den vej.
Og jeg nægter at tro, jeg er hernede, og du er deroppe!
Og så i Deres undertøj!
Jeg kunne ikke klatre herop i kjolen, vel?
Og hvad skulle vi gøre, hvis De brækkede Deres kongelige nakke?
De svømmer alene, klatrer i klipper, redder tjenere.
Er der noget, De ikke gør?
Flyver.
Vend Dem om, så jeg kan klatre ned igen.
Åh, nej. Jer igen.
Bliv ovenfor, madam.
Der er vildt forude.
Min kone takker Dem for dette fine klæde, mademoiselle.
De giver mig min kjole tilbage, hr.
Lad hende gå!
Deres ufred... er med mig.
Løslad hende.
Jeg kræver, De returnerer mine ejendele straks.
Og siden De berøver mig min eskorte, kræver jeg også en hest.
Frøken, De kan få alt, De kan bære.
Giver De mig Deres ord, hr?
Mit ord som en sigøjner. Alt, De kan bære.
Kom tilbage. Jeg giver Dem en hest.
Jeg vil informeres så snart, hun kommer hjem. Forstået?
Ja, ma'am.
De læser mine tanker, Deres Excellence.
Og de er lige så slørede som mine egne.
Overgiver Frankrig sig så?
Aldrig!
Mit næste valg
er papir.
Det er Deres tur.
Og det har bare at være godt.
Jeg ønsker ikke at være konge.
Men tænk på alle de vidunderlige ting, De kunne gøre
for Deres land, for verden.
Jo, men at være så defineret af ens position.
Kun at blive anset for det, man er.
De aner ikke, hvor utåleligt det er!
De kunne blive overrasket.
Virkelig?
En sigøjner, for eksempel, er sjældent beskrevet som andet.
Ligesom Dem er de defineret af deres status, men det er ikke, hvad de er.
De er født med et privilegium, der indebærer visse forpligtelser.
Undskyld. Jeg fabler igen.
Nej, frøken.
Det er Deres mund,
der er hypnotiserende.
Her, tak. Jeg vil ikke vække nogen.
De reddede mit liv
ude i skoven.
En pige gør, hvad hun kan, herre konge.
Henry.
Nicole.
Kender du ruinerne ved Amboise?
Ja.
Jeg tager ofte derhen
for at være alene.
Vil du møde mig der i morgen?
Jeg skal forsøge.
Jeg skal vente hele dagen.
Af... med hans hoved.
Francis, vågn op. Vores søn har noget at sige.
Moder, fader.
Jeg vil bygge et universitet
med Europas største bibliotek, hvor folk af alle lag kan studere.
Udmærket.
Hvem er du, og hvad har du gjort af vores søn?
Og jeg vil invitere sigøjnerne til ballet.
- Er du syg? - Nej.
Øh. Ja.
Hvor var du?
Jeg for vild.
Du lyver. Du skjuler noget for mig.
Jeg kræver, du fortæller, hvad det er.
Fortæl mig det, så jeg kan sove videre?
Hvad med vores morgenmad?
I har to hænder.
Lav den selv.
Din dovne, lille blodsuger!
Jacqueline! Kog noget vand.
Jeg? Koge vand?
Jeg vidste det.
Frue, du må hellere komme omgående.
Se, hvem der endeligt besluttede at berige os med sin tilstedeværelse.
Hvad tror I at I laver?
Prøver min kjole.
Troede du, du skal nogen steder hen efter din opførsel i morges?
Tror I virkelig, disse lege og intriger
vinder Jer en krone?
At jagte kongelige som en sport. Det er modbydeligt!
Du er bare jaloux.
De tilhørte min mor.
Ja.
Og hun er død.
- Jeg river dit hår ud! - Moder!
Moder, gør noget!
Hold dig fra mig eller...
Nej, Marguerite, lad være!
Læg den fra dig!
- Giv mig skoene. - Læg den fra dig.
Tænk dig om, Danielle.
Din fars bog eller mors sko.
Selv om du ikke undgår nogle prygl.
Nej! Nej!
Nej!
Nej, nej!
Nej.
Åh!
Det er din egen skyld.
Først med morgenmaden
og så den frygtelige scene nedenunder.
Jeg ved ikke, hvad der går af mig.
Jeg skal selvfølgelig aldrig glemme,
hvordan Marguerites fødder fløj over hendes hoved!
Hun burde ikke have sagt det om din mor.
Tak.
De bør lade min læge se på det.
Sådan som De reddede den baby fra en løbsk hest!
Det var et moderligt instinkt, Majestæt.
Jeg beklager, min søn ikke kunne komme.
Han er forsvundet igen.
Igen?
Ja.
Han var væk hele dagen i går og kom først tilbage ved daggry.
Jamen dog!
Det må være pragtfuldt med en sådan udholdenhed.
De kan måske hjælpe mig med at løse en gåde.
Kender De Komtesse de Lancret?
Hun besøger tilsyneladende en kusine, men ingen ved hvem.
Nicole... de Lancret?
Ja.
Hvor vidunderligt!
Jeg var begyndt at tro, hun var et spøgelse.
Nej.
Hun har været omkring i årevis. Ja.
Og...
boet hos os.
Ikke sandt, skat?
Jo! Selvfølgelig.
Vores kusine.
Som du ynder at kalde Askepot.
Hmmpf!
Du godeste, barn.
Har du det godt?
Det var en bi.
Hej.
Har du det godt?
Jeg er ved siden af mig selv i dag.
Jeg føler, kun min hud fraholder mig fra at tage alle vegne hen på en gang.
Jeg må fortælle Dem noget.
Også jeg.
Her. Din bog. Du efterlod den i vognen i går.
- Deres Højhed... - Henry.
Jeg kan ikke blive længe, men jeg måtte se dig.
Der er så meget at sige.
Kom.
Jeg vil vise dig noget.
Jeg legede her som dreng.
Det var min fars mest yndede tilflugtssted
før krigen.
Det er smukt.
Jeg har afmålt mit liv efter træernes vækst
herfra
og helt derop.
Og de vokser stadig.
Så meget liv at leve,
men jeg kan ikke længere forestille mig det alene.
Du gør det ikke let.
Jeg har ikke sovet af angst for at vågne og finde ude af at det er en drøm.
I går aftes havde jeg en åbenbaring.
Jeg troede engang, at hvis jeg tog mig af noget, måtte jeg tage mig af alting,
og jeg ville blive skør i hovedet.
Men... nu har jeg fundet mit formål.
Det er et projekt inspireret af dig.
Jeg føler
den mest vidunderlige
frihed.
Det var ikke mig.
Nicole.
Du er ulig nogen frøken, jeg nogensinde har mødt.
Til maskeballet i morgen
lader jeg verden det vide.
Hvorfor er du så vidunderlig?
Se nu.
Hvad ville du fortælle mig?
Bare at
i går aftes var den mest lykkelige aften i mit liv.
Av!
Jeg må gå.
Nicole!
Nej.
Hvilken sindssyg spøg at gøre din mor til komtesse.
Det er så skørt som en prins, der bejler til en tjenestepige, der sover med grise!
Hvad generer dig mest, stedmoder?
At jeg er en jævn person, eller at jeg er konkurrenten?
Hvor er kjolen, Danielle?
Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Balkjolen. Skoene?
De var i mit kammer, og nu er de væk.
Jeg ved, du gemte dem!
Hvor er balkjolen, Danielle?
Hvor er stearinlysene og vægtæppet
og sølvtøjet?
Måske er kjolen samme sted!
Du finder den kjole!
Jeg ville hellere dø tusind gange
end se min mors kjole på den forkælede, egoistiske ko!
Det kan vi måske sørge for.
Ind.
Hvis I åbner døren,
ville I ønske, I aldrig var kommet hertil.
Frøkener, indsaml alt, vi kan sælge.
Vi tager til byen i morgen.
Moder... det er kun et bal.
Ja, og du skal kun med for madens skyld.
Forlovet?
Med en belgier?
Det er jeg bange for.
Umuligt. Det må være en fejltagelse.
Hun rejste med båd i eftermiddags.
Baronesse Rodmilla tøvede med at tale om det.
Det undrer mig ikke med efterretninger som disse.
Hvis hun var lovet væk, burde hun have været hæderlig nok til at sige det!
Ville du have lyttet?
Selvfølgelig ikke! Jeg ville have...
Åh, Gud.
Hvordan har jeg kunnet være så blind?
Jeg udøsede mit kongelige hjerte,
og hun forsøgte blot at sige farvel.
Det er en stærk kvinde, der kan bevare fatningen,
mens du forsøger at stjæle hendes hjerte.
Ja. Og sikken klodset tyv, jeg var.
Hold nu op, Henry.
Hvilket som helst valg er bedre end Spanien.
Besøg prinsen. Fortæl ham, hvad der er sket.
Jeg er ikke nogen særlig. Prinsen vil ikke se mig.
Du er hendes ven, Gustave.
Hun behøver din hjælp. Prinsen forventer at se hende.
Jeg kan ikke.
Desuden forventer min herre, jeg arbejder i aften.
Så besøg da Vinci. En maler må kunne se en anden maler?
Jeg er blot i lære, og han er verdens bedste maler.
Det ville være lige så svært som at tale med Gud.
For en gangs skyld, mand, udvis mod.
Denne vej, hr.
Derop, madam.
Jeg ville være påfugl.
Jacqueline, hesten er en af Guds mest ædle skabninger.
Hvorfor trækker jeg ikke bare vognen?
Hvis det får os hurtigere derhen.
Jeg søger Signor da Vinci.
Signor da Vinci!
Ja?
Åh!
Åh, frue, det nytter ikke!
Tillad mig.
Åh, glimrende!
Det var genialt.
Ja.
Jeg ender i historiebøgerne som manden, der åbnede en dør.
Gustave!
Maurice sagde, prinsen ventede dig.
Han forventer nogen, som ikke eksisterer.
Signore, mit navn er Danielle de Barbarac,
og jeg er blot en tjenestepige.
Jeg er en bondes bastardunge. Er det ikke ligegyldigt?
Jeg har bedraget ham.
Prinsen vil forstå det.
Aftenen er ung. Vi må gøre dig klar til ballet.
- Jeg vil ikke derhen. - Hvis du bliver hjemme,
vinder baronessen.
Hvordan ser jeg ham i øjnene?
Fordi han fortjener at høre sandheden fra den, han elsker.
En fugl kan elske en fisk, signore,
men hvor skulle de bo?
Så må jeg lave nogle vinger.
Kom nu! Ingen tid at spilde.
Louise, find kjolen!
Du ønskede at tale med mig.
Ja, fader.
Hør her, Henry.
Det var måske uretfærdigt at lægge så meget pres på dig
med ægteskabspagten.
Jeg syntes bare, det var tid til ændringer i dit liv.
Du virkede lidt... sprællende.
Og...
Jeg vil bare sige,
at det med universitetet
er en strålende ide.
Vi behøver ikke bekendtgøre noget i aften...
Jeg har taget min beslutning.
Åh.
Hun ligner et mesterværk.
Hun ligner sin mor.
- Kom, lad os se dine malerier. - Nu?
Når du er så gammel som jeg, er nuet det eneste, du har.
Vent!
Det er en tradition.
Orv!
Vrinsk!
Så sker det, min skat.
Venner,
ærede gæster.
Det er med stor glæde
ved denne festlige lejlighed
ikke blot at ære Signor da Vinci, som er forsvundet,
men også at fortælle Jer om en længe ventet beslutning.
Så nu...
Træk vejret, bare træk vejret.
Er det min store ære at bekendtgøre forlovelsen af vores søn,
Prins Henry,
med...
Ser man det.
Hvem har vi her?
Min mor sagde, du skulle giftes.
Hun var forkert underrettet.
Men jeg må fortælle dig noget nu, før endnu et ord er sagt.
Så er du ikke forlovet?
Nej.
Jeg var ved at begå mit livs fejltagelse.
Hvem er hun?
Mit gæt er Komtesse de Lancret.
Hvem?
Kom. Der er nogen, du skal møde.
Jeg må tale med dig.
- Uanset hvad, er svaret ja. - Nej, vent.
Se, jeg inviterede sigøjnerne.
- Hvad laver du? - Gør dig til prinsesse.
- Hvor vover du! - Madame, behersk Dem!
- Hun er en bedrager, herre konge! - Nej!
Hendes navn er Danielle de Barbarac.
Hun har været min tjenestepige i ti år.
En tjenestepige, Henry? Er det en slags spøg?
Baronesse, De bevæger Dem på gyngende grund!
Spørge hende selv!
Hun er en grisk, lusket lille hykler,
og det er mit ansvar at afsløre hende som den begærlige svindler, hun er.
Fortæl disse kvinder, hvem du er.
Fortæl dem det!
Nej for den kongelige, din uforskammede svindler!
Min Gud, det kan ikke være sandt.
Nicole?
Nicole de Lancret var min mor.
Jeg er, hvad hun siger.
Æblet?
Det var dig?
Jeg kan forklare alt.
Nogen bør!
Først er du forlovet,
og nu er du en tjenestepige?
Jeg har hørt tilstrækkeligt.
Henry!
Tal ikke til mig i så uformel tone, madame.
Jeg er en prins af Frankrig.
Og De
er nøjagtig ligesom de andre.
Danielle?
Danielle!
Hvad har De gjort?
Jeg er født med et privilegium, der indebærer visse forpligtelser.
Hestelort.
- De går over grænsen, gamle mand. - Nej, De går over grænsen.
Aner De, hvad hun måtte gå igennem for at komme i aften?
Hun løj overfor mig.
Hun kom for at fortælle sandheden, og De fodrede hende til ulvene.
Hvad ved De om noget?
De bygger flyvende maskiner og går på vandet.
De ved intet om livet.
Jeg ved, at et liv uden kærlighed
ikke er noget liv.
Og kærlighed uden tillid?
Hvad med det?
Hun er din match, Henry.
Jeg er blot min krones tjener,
og jeg har taget min beslutning.
Jeg helmer ikke!
Så fortjener De hende ikke.
Det forlyder fra pålidelig kilde,
at før din pinlige debut
skulle prinsen til at vælge Marguerite som brud.
Mænd er så vægelsindede, ikke?
Det ene øjeblik udspyr de sonetter,
og det næste øjeblik er du igen betalt hjælp.
Men jeg har aldrig set dig udføre dine pligter med en sådan omhu.
Hvorfor tror du, jeg gør det for dig?
Jamen dog. Vi er nok i krigshumør her til morgen?
Lad mig passere.
- Det er din egen skyld. - Jeg har arbejde at udføre.
Lad de andre gøre det.
Forstår du ikke?
Du har vundet!
Flyt ind i dit palads
og lad os være i fred!
Du er ikke længere mit problem.
Er det, hvad jeg er?
Dit problem?
Jeg har gjort alt, du har bedt mig om,
og du nægter mig det eneste, jeg nogensinde har ønsket.
Og hvad er det?
Hvad tror du?
Du er den eneste mor, jeg har kendt.
Var der et tidspunkt,
hvor du elskede mig blot en smule?
Hvordan kan man elske en sten i skoen?
Danielle!
Frøken, kom og se!
Det er alt sammen tilbage!
Tag stolen.
Monsieur le Pieu.
- Lige til tiden. - Det er her alt sammen, baronesse,
inklusiv hver eneste stearinlys.
Fars bøger? Hans malerier?
Solgte du dem til ham?
Ja. Og nu er de tilbage.
Vi kan ikke ligne fattiglemmer, når kongen ankommer.
Tak, monsieur.
Det betyder alverden for os.
Jeg er en forretningsmand, Danielle,
ikke en filantrop.
Jeg forstår ikke.
Jeg kunne ikke have dig omkring til at distrahere prinsen.
Baronessen og jeg har indgået en...
aftale.
Dig, for alt dette,
selv om jeg vist gør den bedste handel.
Nej! Nej!
- Nej! - Danielle!
Dios, perdón!
Amen.
No, por favor, no, por favor.
No te cases conmigo.
Madame, madame.
Jeg ved nøjagtig, hvordan De har det.
Don Pepito! Don Pepito!
Sí, pero me da vergüenza.
Og jeg troede, jeg havde problemer.
Qué vergüenza!
- Es tu culpa! - Es la tuya!
Hvor er hun?
Baronessen?
Ni... Danielle.
Hun er blevet solgt, herre konge.
Solgt?
Til hvem?
Pierre le Pieu, Deres Højhed.
Lige efter maskeballet.
Sig ikke til nogen, vi har talt sammen.
Alt bliver afsløret til rette tid.
Kom, Laurent.
Der er meget at gøre.
Kom ind!
Åh, jeg hader at se Dem i lænker.
Jeg ville fjerne dem,
hvis bare De lover ikke at løbe bort igen.
Jeg har ingen grund til at blive.
De tilhører mig nu.
Jeg tilhører ingen,
mindst af alle Dem.
Jeg ville ønske, De igen ville overveje mit tilbud.
Jeg vil hellere rådne op.
Jeg havde engang en hest ligesom Dem. En pragtfuld skabning.
Stædig, ligesom Dem.
For egenrådig.
Også den skulle bare...
knækkes.
De bevarer Deres afstand, hr.
Åh, De sagde ikke "venligst".
"Venligst".
Jeg kunne få Dem hængt for dette.
Ikke hvis De er død.
Jeg er vild med Deres temperament.
Min far var en dygtig fægtemester, monsieur.
Han var en god læremester.
Giv mig nøglen, eller jeg sværger på hans grav, jeg sprætter Dem op
fra navle til næse.
Deres frihed,
frøken.
Goddag.
Hvad laver De her?
Jeg...
Jeg kom for at redde dig.
Redde mig?
En jævn pige?
Jeg kom faktisk for at bede om din tilgivelse.
Jeg tilbød dig verden, og jeg bedrog dig ved den første æresprøve.
Jeg beder dig, Danielle.
Sig det igen.
Undskyld.
Nej.
Den del, hvor De sagde mit navn.
Danielle.
Måske vil du være så venlig
at hjælpe mig med at finde ejeren af denne
ganske bemærkelsesværdige sko?
Hvor fandt De den?
Hun er min match på alle måder.
Vil du ikke nok fortælle mig, jeg ikke har mistet hende.
Den tilhører en bonde, Deres Højhed,
som udgav sig som frøken for at redde en mands liv.
Ja, jeg ved det.
Og navnet er Henry, tak.
Jeg knæler foran dig ikke som en prins,
men som en mand, der elsker.
Men jeg
ville føle mig som en konge,
hvis du, Danielle de Barbarac,
vil være min kone.
Hvordan kunne jeg vide, han løb ud ad sidedøren?
Det var meningen, han skulle giftes!
Jeg hørte prinsen tale til dig. Hvad sagde han?
Jeg er ikke sikker.
Alting skete så hurtigt.
Men jeg tror, han sagde...
"Det fortjener jeg for at vælge en udlænding frem for Deres...
søster."
Udmærket.
Måske bør vi holde ham hen et par dage.
Jeg åbner den!
Hans Højeste Majestæt, Kong Francis
begærer audiens med baronesse Rodmilla de Ghent
og hendes døtre omgående.
Er der noget galt?
Nej, frue.
Kongen beder Dem om at ankomme i stil.
Hmm! Sådan bliver det.
Baronesse,
løj De eller ej overfor Hendes Majestæt Dronningen af Frankrig?
Vælg Deres ord med omhu, madame,
for de kunne blive Deres sidste.
En kvinde vil gøre næsten alt
for sin datter, Jeres Majestæter.
Jeg gik måske lidt for vidt.
Moder, hvad har du gjort?
Deres Majestæt, jeg er blot et offer som Dem.
Hun har løjet overfor os begge, og jeg skammer mig over, hun er familie.
Hvor vover du at vende dig mod mig, din indynder!
Der kan De se, hvad jeg skal finde mig i!
Ti stille, begge to!
Gode Gud!
Er de altid sådan?
Værre,
Deres Majestæt.
Jacqueline, skat,
jeg håber ikke, du er indblandet.
Selvfølgelig ikke, moder.
Jeg er her kun for madens skyld.
Baronesse de Ghent.
De er hermed frataget Deres titel.
De og Deres forfærdelige datter
sendes til Amerika med det første skib.
Medmindre nogen på mirakuløs vis
vil tale Deres sag.
Mange mennesker er åbenbart på ferie.
Jeg vil tale hendes sag.
Hun er dog min stedmor.
Deres Højhed.
Marguerite,
De har vist ikke mødt...
min kone.
Du skal vide,
at jeg vil glemme dig herefter
og aldrig tænke på dig igen.
Men jeg er ganske sikker på, at du
vil tænke på mig hver dag resten af dit liv.
Hvor lang tid er det mon?
Jeres Majestæter, jeg beder blot om,
I udviser den belevenhed overfor hende, som hun skænkede mig.
Når I har vasket dugene, kan I begynde på servietterne
og flytte dem der derhen.
- Marguerite. - Hvad?
- Du hørte kvinden. - Det gjorde du også.
- Ja, men jeg er leder. - Gu' er du ej!
Du er det samme som mig, et stort nul!
Hvor vover du at tale sådan til mig! Jeg er af adeligt blod.
Og du går mig på nerverne!
Kom så i gang.
Leonardo.
Det er vidunderligt.
Tænk på det som en forsinket bryllupsgave, Deres Højhed.
Hvad?
Jeg kan ikke komme mig over det... Deres Højhed.
Jo, men kongelig eller ej,
jeg kan stadig banke dig.
Jeg må sige, Leonardo,
for en så talentfuld mand
ligner det hende slet ikke.
Du, hr, skal forestille at være charmerende.
Og vi, prinsesse, skal forestille at leve lykkeligt til vores dages ende.
Hvem siger det?
Ved du hvad,
det ved jeg ikke.
Min tipoldemors portræt hang på universitetet
helt op til revolutionen.
På det tidspunkt var sandheden om romancen
blevet et simpelt eventyr.
Og selv om Askepot og hendes prins levede lykkeligt til deres dages ende
er pointen, mine herrer,
at de levede.
Tekster: Visiontext Oversættelse: Karina Jensen